Жан дьо Лафонтен
Младата вдовица

Превод от френски: Пенчо Симов, 1978

chitanka.info

Като умре съпруг, без плач не би могло.

Но след шума голям съвзема се душата

и Времето накрай ще отнесе тъгата

на своето крило.

Вдовица е неутешима,

ала различен вид ще има

подир година срок; човек не би познал,

че същата жена това е.

Отблъсква всички нас едната, буди жал,

а другата блести, самотност не желае.

Отпърво, на сърце поставила ръка,

неутешима всяка бива,

но след това не е така

и тази басня го разкрива —

разкрива го животът сам.

Веднъж съпруг умирал; там

съпругата била, крещейки с всички сили:

„Почакай; подир теб и аз ще дойда, мили,

духът ми с твоя дух ще отлети сега!“

Мъжът заминал сам обаче.

Баща й, умен мъж, изчакал да поплаче.

Изтекли сълзи — цял порой,

а сетне заговорил той:

„И с твоя плач светът сега един и същ е

за мъртвия — недей да плачеш вече, дъще!

Край теб са живи все — за мъртви не мисли.

Съвсем не казвам, че веднага

да се омъжиш се налага —

във траур още си, нали,

но сетне, щом смириш и ти скръбта си строга,

съпруг красив и млад да ти предложа мога.

Послушай.“ — „Ще скърбя безспир,

не искам мъж, а манастир!“

След туй не бързал той въпроса да подеме.

Минава месец време.

А сетне всеки ден по нещо тя мени —

прическа, облекло; при суета такава

и траурът за накит става.

И свитата на любовта —

забави, танци, смях — допълва хода на нещата,

и всички пак като преди

се къпят в бистрите води

от извора на Веселбата.

Познавайки света, бащата чака тих;

и най-насетне тя веднъж запитва кратко:

„Къде е младият жених,

когото обеща ми, татко?“

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.